Yong Zhao
Yong Zhao és professor de lideratge a l’Escola d’Educació de la Universitat de Kansas i a l’Escola de Graduats d’Educació de Melbourne. És membre electe de l’Acadèmia Nacional d’Educació dels Estats Units i, al llarg de la seva trajectòria professional, ha rebut diversos premis i reconeixements. És autor de 30 llibres, l’últim dels quals és Teaching Students to Become Self-Determined Learners. També publica articles relacionats amb les seves principals investigacions, centrades en el paper de la tecnologia i de la globalització en l’educació.
En una conferència pronunciada a la INTED2020, Yong Zhao recordava que, durant la seva infància a la Xina, els mestres eren comparats a jardiners que s’ocupen d’un jardí. La metàfora semblava bonica a tothom, però a ell no: perquè els jardiners decideixen què és flor i que no ho és, i quan i com ha de néixer cada planta. L’educació tradicional, com la jardineria, tendeix a pensar els alumnes com una massa homogènia, uniforme, quan en realitat la naturalesa humana és variada i múltiple. Per a ell, per contra, l’educació hauria de procurar ajudar als individus diversos a treballar junts i a establir llaços d’interdependència. Per aquest motiu, Yong Zhao proposa passar del paradigma del jardiner al paradigma de la conservació de la natura, on cada espècie és important i totes viuen interconnectades.
![](https://blog.vicensvives.com/wp-content/uploads/2021/03/Yong-Zhao-Retratro.jpg)
Vostè va néixer a la Xina, va estudiar per ser professor d’anglès i després es va establir als Estats Units. Com va viure un canvi cultural tan accentuat?
Va ser un viatge molt interessant que no em va resultar massa complicat, pel fet que quan estava estudiant anglès a la Xina, vaig poder familiaritzar-me amb la cultura dels Estats Units gràcies a la lectura i a la relació amb professors d’origen americà. D’altra banda, vaig aterrar als Estats Units com a estudiant i vaig passar diversos anys a l’escola en contacte amb persones de procedències molt diverses. Des del primer moment, vaig tenir l’oportunitat d’aprendre i interactuar amb la cultura estatunidenca, la qual cosa va ajudar a fer molt més fàcil la meva integració.
Com defineix l’educació?
L’educació hauria de ser un procés a través del qual les persones troben les seves fortaleses i passions, a més d’ajudar els estudiants a desenvolupar valors individuals i col·lectius.
S’ha especialitzat en l’estudi de les conseqüències que la globalització i la tecnologia tenen sobre l’ensenyament. Per què va decidir aprofundir en aquests àmbits?
Des del meu punt de vista, aquests dos factors són els que tenen una major incidència en l’educació actual, i continuaran sent-ne protagonistes en el futur. Els estudiants han d’aprendre a utilitzar la tecnologia per a poder adaptar-se a qualsevol canvi i aprofitar els avantatges que suposa viure en un món globalitzat.
Com han afectat la globalització i la tecnologia a l’ensenyament?
Tots dos aspectes exerceixen una gran pressió sobre l’educació, però també brinden grans oportunitats d’aprenentatge, que l’ensenyament ha de saber aprofitar. Tant la tecnologia com la globalització estan canviant la societat, l’economia i les interaccions humanes i estan obligant a redefinir el valor del coneixement i el desenvolupament d’habilitats. Hem de ser conscients que l’adaptació a aquest nou escenari és imprescindible davant l’era de les màquines intel·ligents i la globalització.
Afecta a tots els països per igual?
Sí, afecta a tots els països per igual, però no de la mateixa manera. Això no obstant, hem de tenir en compte que tant la tecnologia com la globalització ofereixen als alumnes l’oportunitat d’aprendre més enllà de les aules i els converteixen en amos del seu aprenentatge. Gràcies a la tecnologia i a la globalització poden crear el seu propi camí, que pot resultar molt enriquidor per a ells.
Davant d’aquest escenari, seria necessari homogeneïtzar l’educació a tot el món?
Cada cultura i país té una forma diferent d’educar els seus estudiants, i no considero que s’hagi de renunciar a això per intentar homogeneïtzar-ho tot. El realment interessant és que cada cultura mantingui i potenciï els seus punts forts en relació a l’educació.
Amb l’aparició del coronavirus, l’ensenyament s’ha vist afectat. Quin paper juguen aquí la globalització i la tecnologia?
El coronavirus està fomentant l’ús de la tecnologia per a globalitzar l’educació. Les escoles i els professors han d’aprofitar el moment i veure aquesta pandèmia com una oportunitat. La situació actual ajuda al fet que es puguin crear noves plataformes d’ensenyament online perquè els estudiants accedeixin al seu contingut a escala mundial, a rebre classes per part d’experts d’altres llocs del món o a fomentar la creació de projectes transversals d’abast global.
En el seu últim llibre, Teaching Students to Become Self-Determined Learners, publicat aquest any, ens parla sobre la importància de l’autonomia dels estudiants. Podria explicar-nos en què consisteix exactament?
L’autonomia és una de les aspiracions més importants dels éssers humans. Tots volem tenir l’oportunitat de poder prendre decisions segons allò que ens dicta el nostre cor, sense estar exposats a les influències i a la pressió que ens arriba de l’exterior. M’agradaria que l’educació fomenti entre els estudiants el poder gaudir d’aquesta autonomia, perquè siguin amos del seu aprenentatge i perquè puguin prendre decisions per ells mateixos. Si potenciem l’autonomia, els ajudem a estar més motivats i a fer que siguin més feliços.
Com es pot promoure l’autonomia dels estudiants a les escoles?
Les escoles han d’oferir als estudiants l’espai, la flexibilitat i les oportunitats per a fomentar l’autonomia en l’aprenentatge. No és necessari que els col·legis prestin tanta atenció als plans d’estudis, és més important que puguin centrar-se en potenciar les fortaleses i passions dels estudiants. Cal promoure que els nens gestionin el seu propi aprenentatge en col·laboració amb els adults. Els professors poden ensenyar habilitats per a fomentar l’autonomia i l’autoregulació, i ajudar als seus alumnes a poder marcar les seves metes personals.
Quin paper juga la tecnologia a l’hora de fomentar l’autonomia?
Juga un paper important. A través dels mitjans tecnològics, els alumnes poden aprendre fora de les aules i, d’aquesta manera, a la classe, els docents poden prestar major atenció a altres aspectes com el seu creixement i desenvolupament, en lloc de centrar-se únicament en els continguts purament acadèmics. També permet que els estudiants participin en projectes o classes a tot el món i que, d’aquesta manera, aprenguin de docents i d’estudiants d’altres països. A més, ofereix l’oportunitat de publicar treballs en la xarxa perquè estudiants d’altres llocs puguin utilitzar-los per al seu aprenentatge.
També atorga molta importància a la creativitat. Quin paper ha de jugar a les escoles?
La creativitat és clau perquè la humanitat avanci. Tot ésser humà té capacitats creatives, però no tothom pot desenvolupar-les. Les escoles tradicionals no han posat prou atenció en potenciar la creativitat dels estudiants. Això hauria de canviar amb l’arribada de la quarta Revolució Industrial, que estarà protagonitzada per l’augment dels treballs automatitzats. En aquest context, la creativitat juga un paper fonamental per a poder conviure al costat del treball de les màquines intel·ligents i serà absolutament necessària per a trobar solucions a problemes incerts i desconeguts.
Per últim, quin consell els hi donaria als docents en relació amb l’educació dels estudiants?
Els animaria a ser valents i forts. L’educació està travessant canvis transformadors i és necessari que participin activament d’ells i els liderin. També els animaria a què s’atreveixin a canviar el rol que exerceixen actualment, per convertir-se en consellers dels seus estudiants, perquè els vegin com a persones que es relacionen amb ells i els ajuden a trobar les seves passions i a desenvolupar les seves habilitats.
Si t’ha agradat aquesta entrevista a Yong Zhao, segurament t’interessaran també les nostres entrevistes a “John Ratey: l’exercici físic millora la capacitat cognitiva dels nens” i “Juan de Vicente Abad: el simple càstig no produeix aprenentatge”.
Sense comentaris